Gustav III:s sista maskerad/Humf.:s årsfest hösten 2005

1.
GIII:s sista år var fulla av dramatiska händelser och konflikter. Kritiken mot kungen växte allt mer efter 1788 års krig och 1789 års riksdag. Under intryck av de franska revolutionsidéerna stegrades hatet mot Gustav III inom vissa oppositionskretsar; vissa talade om att släcka den teaterälskande konungens liv. 

(Ridå upp. Inne på scenen en stol.)

2.
En av dem som absolut hatade Gustav III (Pechlin in från vänster.) var den 72-årige generalen Carl Fredrik Pechlin – en hänsynslös, cynisk herre, mycket begåvad som politiker och hängiven frihetstidens ideal. (Sätter sig, röker.)
3.
Hösten 1791 samlas en grupp likasinnade i Pechlins hem på Blasieholmen för att planera en revolutionär omstörtning. 
4.
Pechlin träffar här (Anckarström och Horn in från höger, Anckaström och Pechlin skakar hand.) den före detta kaptenen (Frys.) Jacob Johan Anckarström – en hård fanatiker, häftig och oresonlig. Samtiden beskriver honom som en man som lätt kom i bråk med andra människor, en obskyr och hämndlysten natur. 

(Anckarström passerar Pechlin, som vänder sig till Horn.)

5.
Pechlin och Anckarström anförtror nu sina mordplaner åt en ung aristokrat 
(Handslag. Frys.) – greve Nikolaj Georg Wilhelm Claes Fredrik Horn von Veh. 
(Horn fram till Anckarström, Pechlin går in mot scenen.) Horn var som människa Anckarströms fulla motsats – elegant, begåvad, fint bildad – men nervös. (Anckarström och Horn bildar en cirkel längre bak tillsammans med Pechlin.) En poet av den sentimentala och gråtmilda sorten. Han hade gripits av hat till konungen då hans far, som han måttlöst beundrade, hade arresterats under 1789 års riksdag. 
6.
Vid mötet dyker så ytterligare en herre upp, (Ribbing in från vänster.) nämligen en viss (Frys. De andra vänder sig om och tittar.) Adolf Ludvig Ribbing, (Ribbing sällar sig till gruppen.) en ytterst hetlevrad och kallblodig, men rikt begåvad ung greve som fått en gedigen uppfostran i upplysningens anda. Ribbing var utan tvekan starkt påverkad av den franska revolutionens idéer. 

(Spänningsmusik.)
7. 
Genast började de smida planer och snart sattes deras första plan i verket. 

(Pechlin, Anckarström, Horn och Ribbing svär sin ed, nickar och försvinner ut: Ribbing och Pechlin åt höger. Horn och Anckarström + stolen åt vänster.)

8.
Efter ett antal misslyckade mordförsök...

Kungen spatserar över scenen från vänster och korven m.m. flyger över hans huvud. Vänder sig om och påtar ut en kniv ur ryggen. Går ut till höger. Slutliga versionen annorlunda.)

9.
Den 15 mars därpå följande år, träffas åter Ancharström, Ribbing och Horn på Huvudsta. (Ribbing + kniv och Pechlin in från höger. Horn + ammunition och Anckarström + pistol från vänster.)
10. 
Pistolerna laddas med kulor, hagel och spiknubb, en slaktarkniv slipas och förses med en hulling i spetsen. 
11.
Dagen därpå skall en maskerad hållas på den kungliga operan. Det är den sista maskeraden för säsongen och man har kunnat räkna ut att konungen kommer att närvara. 

(Musiken på högt och sedan fade out.)

12.
Den ödesdigra aftonen är inne. 

(Dansmusik. Oskar drar upp ridån lite.
Fyra damer in genom salen, herrarna tar emot, stiger åt sidan.
Kungen, von Essen och Charlotta De Ger in från högra dörren. 
Texten på när kungen är halvvägs inne.)

13.
Hans majestät konung Gustav III (alla bugar) anländer till kungliga operan i sällskap med sin gunstling och rådgivare, (Gästerna tittar på von Essen och De Ger. Frys.) 
HansHenrik von Essen, som nyss blivit gift med den sköna och stormrika (Frys.) fröken Charlotta De Ger.

14. 
Von Essen synes spänd som en fiolsträng vid ankomsten till operan. Mycket diskret gör han ett sista försök att förmå kungen att avstå från att gå på maskeraden, men kungen, som fått flera liknande varningar tidigare, svarar sturskt:

15.
(Vänder sig till publiken, fryser.)”Skola de få tro, att jag är rädd?”
16. 
(Vänder sig till von Essen.)”Om de nu velat mörda mig, hade de därtill haft det bästa tillfälle”, sade konungen självsäkert till sin unge rådgivare. 

(Musiken upp. Dans. 
Maskerna runt kungen. Musiken bort.

(Anckarström slår en hand på Gustav III:s axel.)

17.
”God afton, vackra mask.”
(Pang. Tyst. Duns. Tyst.)

18. (Faller bort.)

(Alla ut. Anckarström och Gustav III kvar.)

19.
För mördaren, Anckarström, fanns ingen nåd att få. Han skulle under tre dagar i följd piskas på olika tog i staden, och därefter föras till galgbacken vid Skanstull för att halshuggas och steglas. Det berättas att han full av glädje (Varggrin.) hoppade av rackarkärran på galgbacken för att möta bödelns svärd. Så avgav han sin syndabekännelse och prisade Jesus. Därefter skiljdes huvudet och högra handen från kroppen och spikades upp på en påle. 

20.
De övriga – Pechlin, Horn och Ribbing – landsförvisades sedermera, och de återsåg aldrig igen sitt älskade Sverige. (Gustav III sträcker ut en desperat hand.)

(Ridå.)

I rollerna:

Berättaren            Jacob Löfgren
Pechlin                Astrid Stenius 
Anckarström        Johan Ehnberg
Horn                     Shweta Singla
Ribbing                Maria Kallio
Gustav III             Oskar Pihlström
von Essen             Jenny Eliasson 
Charlotta De Ger Anna-Karin Ek
damer på maskeraden
                             Dörte
                             Johanna 
                             Yasmin Nyqvist
                             Mira Turtonen