Vittert om fartygsnamn

TEXT: KASPER WESTERLUND

Att fartyg har namn betraktas som en självklarhet. Men vad vet vi egentligen om de namn som pryder fartygens stävar, om namnens ursprung och innebörd? 

Det frågar sig Anita Schybergson i inledningen till hennes nyutkomna bok om det finländska förrådet av fartygsnamn, Adonis och Aallotar (SLS 2012).  Schybergsons avsikt har varit att analysera de karaktäristiska dragen i det finländska förrådet av fartygsnamn, vilket hon valt att kalla nautonomastikon (av nautik ´sjö[farts]vetenskap´ och onomastikon ´namnförråd´).  Med andra ord namnbildningen, namnens funktion, deras innebörd och dolda budskap samt vilka traditionella mönster namngivningen följer. Schybergson har även undersökt hur namnvalen och metaforerna i dem avspeglar idéströmningar, politiska förhållanden och historiska förlopp. Boken innehåller också en exposé över fartygsnamn internationellt, från forntid till nutid. 

FARTYGSNAMN, inte minst de finländska, är en rik källa som i hög grad förbisetts av tidigare forskargenerationer även om namnforskning i sig är en etablerad disciplin. Att en dylik studie nu publiceras hos oss skall därför hälsas med glädje. Eftersom fokus i boken ligger på kustbygdernas handelssjöfart och studien även omfattar lantmannafartygen är den av speciellt intresse för tidskriften Skärgårds läsare.

Schybergsons studie, som är en omarbetad version av hennes doktorsavhandling Kognitiva system i namngivningen av finländska handelsfartyg 1838–1938 (HU 2009), avgränsas huvudsakligen till tidsperioden 1838–1938. Att avgränsningen bakåt i tiden inleds 1838 faller sig naturligt eftersom huvudkällan för det empiriska materialet, den tryckta skeppslistan Finlands skeppskalender, publicerades för första gången nämnda år. Andra världskriget utgjorde å andra sidan för Finlands del en brytningspunkt eftersom kriget medförde att handelsflottan decimerades svårt och förhållandena inom sjöfarten ändrades radikalt. Rumsligt avgränsas studien till finländska handelsfartyg. På grund av mera begränsad tillgång till källmaterial gäller avgränsningen i tid för lantmannafartygens del tidsperioden 1865–1938.

Det skall givetvis framhållas – och det gör också författaren – att boken inte enbart behandlar finländska fartygs ”dopnamn”, utan även namn på utländska s k second hand-fartyg som i finländsk ägo fått behålla, och i vissa fall återfått sina ursprungliga namn. Utländska fartyg under finländsk bekvämlighetsflagg under slutet av 1930-talet är för sin del ett intressant kapitel.

FÖRFATTARENS ANALYS av fartygsnamnen speglas mot en grundlig och omfattande historisk översikt av den finländska sjöfarten 1838–1938, vilket är nödvändigt för att man skall kunna se hur fartygsnamnen förändrats i relation till hur samhället och sjöfartens villkor förändrats över tid.

Vad kommer författaren fram till? Att på några rader summera författarens forskarmödor och resultat låter sig förstås inte göras. I det följande skall jag därför i all korthet lyfta fram de viktigaste rönen. 

Schybergson kommer fram till att det funnits ett specifikt finländskt nautonomastikon, som för sin del är ett resultat av en lång utveckling, präglad av internationella kontakter. Det finländska nautonomastikonet bär spår av såväl svenskt som ryskt inflytande. Schybergsons studie visar också klart att det funnits tydliga skillnader i namnskicket mellan stadsfartyg och lantmannafartyg samt att bygderedarna tydligt influerades av sina kolleger i städerna. En annan intressant aspekt är att kvinnonamn som fartygsnamn var betydligt vanligare i skärgården än i städerna. I sammanhanget kan det också vara skäl att lyfta fram att Schybergson slår hål på den seglivade myten om att fartyg alltid burit och skall bära kvinnonamn, låt vara att de har ett kvinnligt väsen. Tidvis var kvinnonamnen överlägsna i popularitet, men boken visar också, kanske litet oväntat, att kvinno- och mansnamnen i slutet av 1800-talet var ungefär lika frekvent använda. Mansnamnen utgör faktiskt hos oss en betydligt större grupp än i andra länder. På det finländska nautonomastikonets utveckling har nyhumanismen och fosterlandstanken haft ett starkt inflytande.

DE KANSKE ALLRA INTRESSANTASTE rönen presenteras i kapitlet Namnens betydelse, i vilket författaren anlägger ett kognitivt synsätt på fartygsnamnen. Med hjälp av teorier om bl a språkets metaforiska natur och ordens prototypiska karaktär analyserar författaren fenomen som fartygsnamnens karaktäristiska drag och vilka tankemönster namnen döljer. Metaforerna i författarens analyser illustreras och åskådliggörs med föredömliga figurer.
  
Innehåller boken några brister? Egentligen inte. Boken uppfyller klart det utstakade syftet och den svarar på de frågor som ställs i inledningen. Språket är genomgående gott och bokens layout och illustrationer är tilltalande. Att museifartyget Sigyn inte längre ägs av Åbo Akademi (eller rättare dess stiftelse), vilket påstås i en bildtext får passera som en lapsus. 

”Nälkä kasvaa syödessä” heter det som bekant på det andra inhemska.  För min egen del uppstod efter att ha läst boken en förhoppning om att författaren skulle fortsätta på samma spår och utvidga analysen av fartygsnamn till nöjesbåtar, fiskebåtar o s v. När det gäller nöjesbåtarna finns t ex ett rikt, tryckt källmaterial att tillgå i båtförteckningarna i segelföreningarnas årsböcker. I en separat artikel i den av Sjöhistoriska institutet vid Åbo Akademi nyligen utgivna boken Färjefart (2012) analyserar Schybergson på ett intressant och initierat sätt hur namnen på färjorna i trafiken mellan Finland och Sverige speglat utvecklingen.

Adonis och Aallotar ger en nyanserad bild av det finländska förrådet av fartygsnamn, namnens ursprung, bakgrund och särdrag. Boken har alla förutsättningar att bli ett standardverk.

Adonis och Aallotar. Finländska fartygsnamn i historiskt perspektiv
Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland nr 763 
Författare: Anita Schybergson
181 sidor, inbunden
ISBN 978-951-583-243-6
Utgivningsår: 2012

Artikelförfattaren

Kasper Westerlund är intendent för Sjöhistoriska institutet vid Åbo Akademi och styrelseordförande i Stiftelsen för museifartyget Sigyn.

Adress: Sjöhistoriska institutet vid Åbo Akademi, Slottsgatan 72, 20100 ÅBO
Tfn: 02 215 4152
e-post: kasper.westerlund@abo.fi