Ikonografi 
Termen ikonografi kommer från grekiskans eikon (bild) och grafein (skrift) och betecknar studiet och tolkningen av bilder i bildkonsten, inklusive arkitekturen. Här innefattas såväl religiösa som profana bilder av alla slag. I inskränkt bemärkelse kan termen användas om en viss företeelses, t.ex. ett helgons, sätt att framställas under olika tider. Man talar således om den Heliga Birgittas, Buddhas eller Moder Sveas särskilda ikonografier – och avser då det sätt på vilket de framställs (exempelvis deras fysionomi, klädsel, pose och speciella attribut). 

Ofta förknippas ikonografi speciellt med äldre, särskilt kristen, konst. Bildtolkning är emellertid lika viktig i alla tider och inom alla visuella genrer, även de som ligger utanför det område som traditionellt uppfattas som konstens. Huvuddelen av reklam och propaganda, inte minst politisk sådan, består av bilder som dekonstrueras med hjälp av ikonografisk analys. Fyra grundläggande begrepp inom denna är symbol, attribut, personifikation och allegori. De ska här mycket kortfattat förklaras.

Symbol. Den grundläggande betydelsen av ordet symbol (av grekiskans symbolon, kännetecken/sinnebild) är ett tecken – ett föremål eller en bild – som ger uttryck för en idé, ett begrepp, en kvalitet, en kvantitet o.s.v. En symbol har som regel begränsad räckvidd, synkront och diakront, och fungerar endast inom en given kultur, religion eller vetenskaplig disciplin. Ett lejon kan i en profan kontext stå för styrka och makt, medan det i ett äldre kristet sammanhang kan symbolisera såväl evangelisten Markus som djävulen.

Attribut. Ett attribut (av latinets attributum, det tilldelade) är ett igenkänningstecken, ofta ett föremål, som tilldelas personer eller personifikationer för att klargöra deras identitet. Aposteln Petrus’ attribut är en nyckel, asaguden Tors är en hammare, kungar förses med spira, helgon med gloria och döden med lie.

Personifikation. Ett i mänsklig gestalt framställt (personifierat, förkroppsligat) föremål eller abstrakt begrepp, exempelvis en världsdel, ett land, den kristna tron, vetenskapen, dygder och laster. En personifikation är ofta utrustad med ett eller flera attribut. Personifikationer av länder är oftast kvinnor i antikiserande klädsel, utrustade med olika typer av kronor eller diadem och andra attribut. Italia har exempelvis en krona i form av en stadsmur medan frihetsgudinnan (som under 1900-talet kommit att personifiera USA) bär en strålkrans.

Allegori. Termen har sitt ursprung i grekiskans allos (annan) och agoreuein (att tala i offentligheten) och betecknar ett sätt att, med ord eller bild, förmedla ett annat och vanligtvis ”högre” budskap än det bokstavliga (eller omedelbart avläsbara). Vanligtvis betraktas allegorin som en retorisk figur där åhöraren eller betraktaren förväntas dra egna slutsatser av berättelsens eller bildens olika element och inbördes relationer.
	Under medeltiden användes i religiösa sammanhang fyra allegoriska kategorier. Den första var helt enkelt den ”bokstavliga” tolkningen utan överordnad mening. Den andra, vanligtvis kallad ”typologisk”, förband händelser i gamla och nya testamentet med varandra. Den tredje, ”moraliska” (pedagogiska eller tropologiska), syftade på hur man skulle agera eller förhålla sig i det dagliga livet. Den fjärde, ”anagogiska”, kategorin har ett eskatologisk framtidsperspektiv och handlar om de (kristna) yttersta tingen: himlen, helvetet och den yttersta domen.

LB 22.9.2005